Referència de la notació del GNU LilyPond: 1.1.3 Impressió de les altures

### 1.1.3 Impressió de les altures

Aquesta secció tracta de com alterar la presentació de l’altura de les notes.

#### Clau

Sense cap ordre explícita, la clau predeterminada al LilyPond és la clau “treble” (o clau de Sol).

>     c'2 c'

Tanmateix, es pot canviar la clau usant l’ordre `\clef` i el nom de la clau corresponent. Als exemples següents es mostra la posició del Do central en diferents claus.

>     \clef treble
>     c'2 c'
>     \clef alto
>     c'2 c'
>     \clef tenor
>     c'2 c'
>     \clef bass
>     c'2 c'

Per veure el repertori complet dels possibles noms per a les claus, consulteu Estils de clau.

Les claus especials, com les utilitzades a la música antiga, es descriuen a Claus de la música mensural i a Claus de cant gregorià. La música que requereix claus de tabulatura s’estudia a Tabulatures predeterminades i a Tabulatures personalitzades.

Per fer servir claus a les notes guia, vegeu les ordres `\cueClef` i `\cueDuringWithClef` a Format de les notes guia.

En afegir `_8` o `^8` al nom de la clau, la clau es transposa una octava cap avall o cap amunt, respectivament, i `_15` i `^15` la transposa dos octaves. Si cal es poden usar altres nombres enters. L’argument nom_de_clau s’ha de envoltar entre cometes si conté caràcters no alfabètics:

>     \clef treble
>     c'2 c'
>     \clef "treble_8"
>     c'2 c'
>     \clef "bass^15"
>     c'2 c'
>     \clef "alto_2"
>     c'2 c'
>     \clef "G_8"
>     c'2 c'
>     \clef "F^5"
>     c'2 c'

Es pot obtenir una indicació d’octava opcional envoltant l’argument numèric entre parèntesis o claudàtors:

>     \clef "treble_(8)"
>     c'2 c'
>     \clef "bass^[15]"
>     c'2 c'

Les altures s’imprimeixen com si l’argument numèric no tingués els parèntesis o claudàtors.

De forma predeterminada, un canvi de clau que es produeix en un salt de línia provoca que el símbol de clau nou s’imprimeixi al final de la línia anterior, com una clau de cortesia, així com al principi del següent. Aquesta clau de cortesia es pot suprimir.

>     \clef treble { c'2 c' } \break
>     \clef bass { c'2 c' } \break
>     \clef alto
>       \set Staff.explicitClefVisibility = #end-of-line-invisible
>       { c'2 c' } \break
>       \unset Staff.explicitClefVisibility
>     \clef bass { c'2 c' } \break

De forma predeterminada, una clau que s’ha imprès prèviament no es torna a imprimir si es fa servir un altre cop la mateixa ordre `\clef`, i s’ignora. La instrucció `\set Staff.forceClef = ##t` modifica aquest comportament.

>       \clef treble
>       c'1
>       \clef treble
>       c'1
>       \set Staff.forceClef = ##t
>       c'1
>       \clef treble
>       c'1

Quan hi ha un canvi de clau manual, el glif de la clau modificada és més petit del normal. Es pot sobreescriure aquest comportament.

>       \clef "treble"
>       c'1
>       \clef "bass"
>       c'1
>       \clef "treble"
>       c'1
>       \override Staff.Clef.full-size-change = ##t
>       \clef "bass"
>       c'1
>       \clef "treble"
>       c'1
>       \revert Staff.Clef.full-size-change
>       \clef "bass"
>       c'1
>       \clef "treble"
>       c'1

#### Fragments de codi seleccionats

#### Ajustament de les propietats de clau

La modificació del glif de la clau, la seva posició o octava, no canvien ’per se’ la posició de les notes següents del pentagrama. Per aconseguir armadures adequades de tonalitat sobre les línies del pentagrama, s’ha d’especificar també `middleCClefPosition`, amb valor positius o negatius que moguin `Do central` cap amunt o cap avall, respectivament, en relació amb la línia central del pentagrama (usualment la tercera).

Per exemple, l’ordre `\clef "treble_8"` equival a un ajustament de `clefGlyph`, `clefPosition` (que controla la posició vertical de la clau sobre el pentagrama), `middleCPosition` i `clefTransposition`. Se imprimeix la clau cada cop que es modifica qualsevol de les propietats excepte `middleCPosition`.

Els exemple següents mostren les possibilitats quan s’ajusten aquestes propietats manualment. En la primera línia, els canvis manuals preserven la posició relativa estàndard de les clau i les notes, però no ho fan a la segona línia.

>     {
>       % The default treble clef
>       \key f \major
>       c'1
>       % The standard bass clef
>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.F"
>       \set Staff.clefPosition = #2
>       \set Staff.middleCPosition = #6
>       \set Staff.middleCClefPosition = #6
>       \key g \major
>       c'1
>       % The baritone clef
>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.C"
>       \set Staff.clefPosition = #4
>       \set Staff.middleCPosition = #4
>       \set Staff.middleCClefPosition = #4
>       \key f \major
>       c'1
>       % The standard choral tenor clef
>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.G"
>       \set Staff.clefPosition = #-2
>       \set Staff.clefTransposition = #-7
>       \set Staff.middleCPosition = #1
>       \set Staff.middleCClefPosition = #1
>       \key f \major
>       c'1
>       % A non-standard clef
>       \set Staff.clefPosition = #0
>       \set Staff.clefTransposition = #0
>       \set Staff.middleCPosition = #-4
>       \set Staff.middleCClefPosition = #-4
>       \key g \major
>       c'1 \break

>       % The following clef changes do not preserve
>       % the normal relationship between notes, key signatures
>       % and clefs:

>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.F"
>       \set Staff.clefPosition = #2
>       c'1
>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.G"
>       c'1
>       \set Staff.clefGlyph = #"clefs.C"
>       c'1
>       \set Staff.clefTransposition = #7
>       c'1
>       \set Staff.clefTransposition = #0
>       \set Staff.clefPosition = #0
>       c'1

>       % Return to the normal clef:

>       \set Staff.middleCPosition = #0
>       c'1
>     }

#### Vegeu també

Referencia de la notación: Claus de la música mensural, Claus de cant gregorià, Tabulatures predeterminades, Tabulatures personalitzades, Format de les notes guia.

Fitxers instal·lats: ‘`scm/parser-clef.scm`’.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament intern: Clef_engraver, Clef, ClefModifier, clef-interface.

#### Advertiments i problemes coneguts

Els números d’octava adjunts a les claus es tracten com grobs diferents. Així doncs, qualsevol `\override` (sobreescriptura) efectuada a l’objecte Clef s’haurà d’aplicar també al grob ClefModifier com un `\override` diferent.

>     \new Staff \with {
>       \override Clef.color = #blue
>       \override ClefModifier.color = #red
>     }

>     \clef "treble_8" c'4

#### Armadura de la tonalitat

Nota: Les alteracions accidentals i les armadures són una causa freqüent de confusió per al nous usuaris. Al LilyPond, el noms de les notes són el codi d’entrada en brut; l’armadura i la clau determinen de quina forma es presenta aquest codi en brut. Una nota sense alteració com `c` significa ‘Do natural’, sense que l’afectin l’armadura o la clau. Per veure més informació, consulteu Alteracions accidentals i armadures.

L’armadura indica la tonalitat en la qual es toca una peça. Està denotada per un conjunt d’alteracions (bemolls o sostinguts) al començament del pentagrama. L’establiment o modificació de l’armadura es fa amb l’ordre `\key`:

>     \key nota modo

Aquí, `mode` ha de ser `\major` o `\minor` per obtenir la tonalitat `nota` major o noms estàndard de mode (també coneguts com modes eclesiàstics): `\ionian` (jònic), `\dorian` (dòric), `\phrygian` (frigi), `\lydian` (lidi), `\mixolydian` (mixolidi), `\aeolian` (eoli) i `\locrian` (locri).

>     \relative {
>       \key g \major
>       fis''1
>       f
>       fis
>     }

Es poden definir modes addicionals, escrivint una llista amb l’alteració que porta cada nota de l’escala quan el mode comença amb Do.

>     freygish = #`((0 . ,NATURAL) (1 . ,FLAT) (2 . ,NATURAL)
>         (3 . ,NATURAL) (4 . ,NATURAL) (5 . ,FLAT) (6 . ,FLAT))

>     \relative {
>       \key c \freygish c'4 des e f
>       \bar "||" \key d \freygish d es fis g
>     }

Les alteracions de l’armadura de la tonalitat es poden imprimir en una octava diferent que en les seves posicions tradicionals, o en més d’una octava, usat les propietats `flat-positions` i `sharp-positions` de `KeySignature`. Les entrades en aquestes propietats especifiquen el rang de posicions de pentagrama en el qual s’imprimiran les alteracions, les alteracions es col·loquen dins de l’octava que acaba en aquesta posició del pentagrama.

>     \override Staff.KeySignature.flat-positions = #'((-5 . 5))
>     \override Staff.KeyCancellation.flat-positions = #'((-5 . 5))
>     \clef bass \key es \major es g bes d'
>     \clef treble \bar "||" \key es \major es' g' bes' d''

>     \override Staff.KeySignature.sharp-positions = #'(2)
>     \bar "||" \key b \major b' fis' b'2

#### Fragments de codi seleccionats

#### Evitar que se impriman becuadros cuando cambia la armadura

Quan es canvia l’armadura de la tonalitat, s’imprimeixen becaires automàticament per cancel·lar les alteracions de les armadures anteriors. Això es pot evitar establint al valor “falso” la propietat `printKeyCancellation` del context `Staff`.

>     \relative c' {
>       \key d \major
>       a4 b cis d
>       \key g \minor
>       a4 bes c d
>       \set Staff.printKeyCancellation = ##f
>       \key d \major
>       a4 b cis d
>       \key g \minor
>       a4 bes c d
>     }

#### Armadures de tonalitat no tradicional

La molt utilitzada ordre `\key` estableix la propietat `keyAlterations`, dins del context `Staff`.

Per crear armadures de tonalitat no estàndard, ajusteu aquesta propietat directament. El format d’aquesta ordre és una llista:

`\set Staff.keyAlterations = #`(((octava . pas) . alteració)` on, per cada element dins de la llista `octava` especifica l’octava (sent zero l’octava des del Do central fins al Si per sobre), `pas` especifica la nota dins de l’octava (zero significa Do i 6 significa Si), i `alteració` és `,SHARP ,FLAT ,DOUBLE-SHARP` etc. (observeu la coma precedent).

De forma alternativa, per a cada element de la llista l’ús del format més concís `(pas. alteració)` especifica que la mateixa alteració ha d’estar en totes les octaves.

Vet aquí un exemple d’una possible armadura per generar una escala exàtona:

>     \include "arabic.ly"
>     \relative do' {
>       \set Staff.keyAlterations = #`((0 . ,SEMI-FLAT)
>                                      (1 . ,SEMI-FLAT)
>                                      (2 . ,FLAT)
>                                      (5 . ,FLAT)
>                                      (6 . ,SEMI-FLAT))
>     %\set Staff.extraNatural = ##f
>       re reb \dwn reb resd
>       dod dob dosd \dwn dob |
>       dobsb dodsd do do |
>     }

#### Vegeu també

Glossari musical: church mode, scordatura.

Manual de aprenentatge: Alteracions accidentals i armadures.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament interno: KeyChangeEvent, Key_engraver, Key_performer, KeyCancellation, KeySignature, key-signature-interface.

#### Indicadors d’octava

Els indicadors d’octava introdueixen un transport addicional d’una octava per al pentagrama.

>     \relative a' {
>       a2 b
>       \ottava #-2
>       a2 b
>       \ottava #-1
>       a2 b
>       \ottava #0
>       a2 b
>       \ottava #1
>       a2 b
>       \ottava #2
>       a2 b
>     }

#### Fragments de codi seleccionats

#### Changing ottava text

Internally, `\ottava` sets the properties `ottavation` (for example, to `8va` or `8vb`) and `middleCPosition`. To override the text of the bracket, set `ottavation` after invoking `\ottava`.

Short text is especially useful when a brief ottava is used.

>     {
>       c'2
>       \ottava #1
>       \set Staff.ottavation = #"8"
>       c''2
>       \ottava #0
>       c'1
>       \ottava #1
>       \set Staff.ottavation = #"Text"
>       c''1
>     }

#### Afegir una indicació d’octava alta a una sola veu

Si teniu més d’una veu al mateix pentagrama, el canvi d’octavació d’una veu transportarà la posició de les notes en totes les veus mentre duri la clau de l’octava. Si l’octavació es vol aplicar sols a una veu, s’han d’ajustar explícitament la middleCPosition i la clau d’octava. En aquest fragment de codi el valor de middleCPosition per a la clau de Fa és normalment 6, sis posicions per sobre de la línia del Do central, de manera que en la porció de 8va el valor de middleCPosition és encara 7 posicions (una octava) més alta.

>     \layout {
>       \context {
>         \Staff
>         \remove Ottava_spanner_engraver
>       }
>       \context {
>         \Voice
>         \consists Ottava_spanner_engraver
>       }
>     }

>     {
>       \clef bass
>       << { <g d'>1~ q2 <c' e'> }
>       \\
>         {
>           r2.
>           \ottava -1
>           <b,,, b,,>4 ~ |
>           q2
>           \ottava 0
>           <c e>2
>         }
>       >>
>     }

#### Modifying the Ottava spanner slope

It is possible to change the slope of the Ottava spanner.

>     \relative c'' {
>       \override Staff.OttavaBracket.stencil = #ly:line-spanner::print
>       \override Staff.OttavaBracket.bound-details =
>         #`((left . ((Y . 0)
>                     (attach-dir . ,LEFT)
>                     (padding . 0)
>                     (stencil-align-dir-y . ,CENTER)))
>            (right . ((Y . 5.0) ; Change the number here
>                      (padding . 0)
>                      (attach-dir . ,RIGHT)
>                      (text . ,(make-draw-dashed-line-markup
>                                (cons 0 -1.2))))))
>       \override Staff.OttavaBracket.left-bound-info =
>          #ly:horizontal-line-spanner::calc-left-bound-info-and-text
>       \override Staff.OttavaBracket.right-bound-info =
>          #ly:horizontal-line-spanner::calc-right-bound-info
>       \ottava #1
>       c1
>       c'''1
>     }

#### Vegeu també

Glossari musical: octavation.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament interno: Ottava_spanner_engraver, OttavaBracket, ottava-bracket-interface.

#### Transposició dels instruments

En gravar partitures on participen instruments transpositors, certes partes es poden gravar en un to diferent del to de concert. En aquests casos s’ha d’especificar la tonalitat del instrumento transpositor; si no es fa així, la sortida MIDI i les notes guia a altres parts produiran altures incorrectes. Per veure més informació sobre parts citades com a guia, consulteu Cites a altres veus.

>     \transposition pitch

El to usat per a `\transposition` s’ha de correspondre amb el so real que s’escolta quan l’instrument transpositor interpreta un Do central `c'` escrit al pentagrama. Aquesta nota s’escriu en altura absoluta, per tant un instrument que produeix un so real un to més agut que la música impresa (un instrument en Re) ha d’usar `\transposition d'`. L’ordre `\transposition` s’ha d’usar solament si les notes no s’escriuran en afinació de concert.

A continuació es poden veure algunes notes per a violí i per a clarinet en Si bemoll, on les parts s’han introduït usant les notes i l’armadura tal i com apareixen a la partitura del director. El que toquen els dos instruments està sonant a l’uníson.

>     \new GrandStaff <<
>       \new Staff = "violin" {
>         \relative c'' {
>           \set Staff.instrumentName = "Vln"
>           \set Staff.midiInstrument = "violin"
>           % no estrictament necessari, però un bon recordatori
>           \transposition c'

>           \key c \major
>           g4( c8) r c r c4
>         }
>       }
>       \new Staff = "clarinet" {
>         \relative c'' {
>           \set Staff.instrumentName = \markup { Cl (B\flat) }
>           \set Staff.midiInstrument = "clarinet"
>           \transposition bes

>           \key d \major
>           a4( d8) r d r d4
>         }
>       }
>     >>

L’ordre `\transposition` es pot canviar durant la peça. Per exemple, un clarinetista pot canviar del clarinet en La al clarinet en Si bemoll.

>     flute = \relative c'' {
>       \key f \major
>       \cueDuring "clarinet" #DOWN {
>         R1 _\markup\tiny "clarinet"
>         c4 f e d
>         R1 _\markup\tiny "clarinet"
>       }
>     }
>     clarinet = \relative c'' {
>       \key aes \major
>       \transposition a
>       aes4 bes c des
>       R1^\markup { muta in B\flat }
>       \key g \major
>       \transposition bes
>       d2 g,
>     }
>     \addQuote "clarinet" \clarinet
>     <<
>       \new Staff \with { instrumentName = "Flute" }
>         \flute
>       \new Staff \with { instrumentName = "Cl (A)" }
>         \clarinet
>     >>

#### Vegeu també

Glossari musical: concert pitch, transposing instrument.

Referència de la notació: Cites a altres veus, Transposició.

Fragments de codi: Pitches.

#### Alteracions accidentals automàtiques

Hi ha moltes convencions diferents sobre la forma de gravar les alteracions. El LilyPond proporciona una funció per especificar quin estil d’alteracions usar. Aquesta funció s’invoca de la manera següent:

>     \new Staff <<
>       \accidentalStyle voice
>       { … }
>     >>

L’estil d’alteracions s’aplica al `Staff` en curs de forma predeterminada (amb l’excepció dels estils `piano` i `piano-cautionary`, que s’expliquen més endavant). Opcionalment, la funció pot agafar un segon argument que determina en quin àmbit s’ha de canviar l’estil. Per exemple, per usar el mateix estil en tots els pentagrames del `StaffGroup` en curs, useu

>     \accidentalStyle StaffGroup.voice

Estan contemplats els següents estils d’alteració. Per donar una mostra de cada u dels estils, utilitzem l’exemple següent:

>     musicA = {
>       <<
>         \relative {
>           cis''8 fis, bes4 <a cis>8 f bis4 |
>           cis2. <c, g'>4 |
>         }
>         \\
>         \relative {
>           ais'2 cis, |
>           fis8 b a4 cis2 |
>         }
>       >>
>     }

>     musicB = {
>       \clef bass
>       \new Voice {
>         \voiceTwo \relative {
>           <fis a cis>8[ <fis a cis>
>           \change Staff = up
>           cis' cis
>           \change Staff = down
>           <fis, a> <fis a>]
>           \showStaffSwitch
>           \change Staff = up
>           dis'4 |
>           \change Staff = down
>           <fis, a cis>4 gis <f a d>2 |
>         }
>       }
>     }

>     \new PianoStaff {
>       <<
>         \context Staff = "up" {
>           \accidentalStyle default
>           \musicA
>         }
>         \context Staff = "down" {
>           \accidentalStyle default
>           \musicB
>         }
>       >>
>     }

Observeu que les últimes línies d’aquest exemple es poden substituir per les següents, sempre i quan vulguem usar el mateix estil als dos pentagrames.

>     \new PianoStaff {
>       <<
>         \context Staff = "up" {
>           %%% canvieu la línia següent com desitgeu:
>           \accidentalStyle Score.default
>           \musicA
>         }
>         \context Staff = "down" {
>           \musicB
>         }
>       >>
>     }

`default (predeterminat)`

  Es el comportament de gravat predeterminat per a composició. Correspon a la pràctica comuna del segle XVIII: les alteracions accidentals es recorden fins al final del compàs en el qual apareixen i sols en la mateixa octava. Així, a l’exemple següent, no s’imprimeixen becaires abans del Si natural al segon compàs ni a l’últim Do:

`voice (veu)`

  El comportament normal és recordar les alteracions accidentals al nivell de `Staff`. En aquest estil, tanmateix, es graven les alteracions individualment per a cada veu. A part d’això la regla és semblant a `default`.

  Com a resultat, les alteracions d’una veu no es cancel·len a les altres veus, el que amb freqüència porta a un resultat no desitjat: a l’exemple següent és difícil determinar si el segon La s’ha de tocar natural o sostingut. Per tant, l’opció `voice` s’ha d’usar sols si les veus es llegiran individualment per músics diferents. Si el pentagrama s’utilitzarà per part d’un sols músic (per exemple un director, o a una partitura de piano), aleshores s’han d’usar en el seu lloc els estils `modern` o `modern-cautionary`.

`modern`

  Aquesta regla correspon a la pràctica comuna del segle XX. Omet alguns becaires addicionals, que tradicionalment s’imprimien precedint a un sostingut que segueix a un doble sostingut, o a un bemoll que segueix a un doble bemoll. La regla `modern` imprimeix les mateix alteracions que l’estil `default`, amb dos addicions que serveixen per evitar la ambigüitat: després d’alteracions temporals s’imprimeixen indicacions de cancel·lació també al compàs següent (per a notes a la mateixa octava) i, al mateix compàs, per a notes a octaves diferents. D’aquí els becaires abans del Si natural i del Do al segon compàs del pentagrama superior:

`modern-cautionary (modern de precaució)`

  Aquesta regla és semblant a `modern`, però les alteracions ‘afegides’ se imprimeixen como alteracions de precaució (entre parèntesis). També es poden imprimir en una mida diferent sobreescrivint la propietat `font-size` de l’objecte `AccidentalCautionary`.

`modern-voice (modern, per a veus)`

  Aquesta regla s’usa perquè puguin llegir les alteracions a diverses veus, tant els músics que toquen una veu com els musics que toquen totes les veus. S’imprimeixen les alteracions per a cada veu, però es cancel·len entre veus dins del mateix `Staff`. Per tant, el La a l’últim compàs es cancel·la perquè la cancel·lació anterior estava a una veu diferent, i el Re al pentagrama inferior es cancel·la a causa de l’alteració a una altra veu al compàs previ:

`modern-voice-cautionary (modern, veu, de precaució)`

  Aquesta regla és la mateixa que `modern-voice`, però amb les alteracions afegides (les que l’estilo `voice` no imprimeix) composades com de precaució. Fins i tot malgrat que totes les alteracions impreses per l’estil `default` són impreses amb aquesta regla, algunes d’elles es graven com de precaució.

`piano`

  Aquesta regla reflexa la pràctica del segle XX per a la notació de piano. El seu comportament és molt semblant a l’estil `modern`, però aquí les alteracions també es cancel·len entre diferents pentagrames del mateix grup `GrandStaff` o `PianoStaff`, d’aquí totes les cancel·lacions de les últimes notes.

  Aquest estil d’alteració s’aplica de manera predeterminada al grup `GrandStaff` o `PianoStaff` en curs.

`piano-cautionary (piano, de precaució)`

  Igual que `\accidentalStyle piano` però amb les alteracions afegides composades com de precaució.

`neo-modern`

  Aquesta regla reprodueix una pràctica comuna a la música contemporània: les alteracions accidentals s’imprimeixen com a `modern`, però es tornen a imprimir si apareix la mateixa nota una altra vegada al mateix compàs (excepte si la nota es repeteix immediatament).

`neo-modern-cautionary`

  Aquesta regla és sembla a `neo-modern`, però les alteracions ‘addicionals’ s’imprimeixen com alteracions de precaució (amb parèntesis). També es poden imprimir a una mida diferent sobreescrivint la propietat `font-size` de l’objecte `AccidentalCautionary`.

`neo-modern-voice`

  Aquesta regla s’usa per alteracions accidentals sobre diverses veus que s’han de llegir per part de músics que toquen una veu, així com per músics que toquen totes les veus. Les alteracions s’imprimeixen per a cada veu com amb `neo-modern`, però es cancel·len per a altres veus que estan al mateix pentagrama `Staff`.

`neo-modern-voice-cautionary`

  Aquesta regla és semblant a `neo-modern-voice`, però les alteracions addicionals s’imprimeixen com alteracions de precaució.

`dodecaphonic`

  Aquesta regla reflexa una pràctica introduïda pels compositors de principis del segle XX, en un intent d’abolir la jerarquia entre notes naturals i alterades. Amb aquest estil, totes les notes porten alteració, fins i tot becaires.

`dodecaphonic-no-repeat`

  Com amb l’estil d’alteracions dodecafònic totes les notes porten una alteració de forma predeterminada, però les alteracions se suprimeixen quan hi ha notes repetides immediatament al mateix pentagrama.

`dodecaphonic-first`

  Semblant a l’estil d’alteracions dodecafònic, totes les notes porten una alteració, però sols la primera vegada que es troben al compàs. Les alteracions es recorden sols per a l’octava actual però a través de les veus.

`teaching (ensenyament)`

  Aquesta regla està pensada per a estudiants, i fa més senzill crear automàticament fulls d’escales amb alteracions de precaució. Les alteracions s’imprimeixen com a l’estil `modern`, però s’afegeixen alteracions de precaució per a totes les notes sostingudes o bemolls especificats per l’armadura, excepte si la nota es repeteix immediatament.

`no-reset (sense restabliment)`

  És el mateix que `default` però amb alteracions que duren ‘per sempre’ i no sols dins del mateix compàs:

`forget (oblit)`

  És l’oposat a `sense restabliment`: Les alteracions no es recorden en absolut: d’aquí que totes les alteracions es gravin en relació a l’armadura de la tonalitat, sense que es vegin afectades pel que hi ha abans.

#### Vegeu també

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament intern: Accidental, Accidental_engraver, GrandStaff, PianoStaff, Staff, AccidentalSuggestion, AccidentalPlacement, accidental-suggestion-interface.

#### Advertiments i problemes coneguts

Les notes simultànies no es tenen en compte per a la determinació automàtica de les alteracions accidentals; sols es consideren les notes anteriors i l’armadura de la tonalitat. Pot ser necessari forçar les alteracions accidentals amb with `!` o `?` quan la mateixa nota, amb al mateix nom, aparegui simultàniament amb diferents alteracions, com a ‘`<f! fis!>`’.

La cancel·lació de precaució d’alteracions es fa mirant el compàs previ. Malgrat això, al bloc `\alternative` que segueix a una secció de repetició de primera i segona vegada `\repeat volta N`, s’esperaria que la cancel·lació es calculés utilitzant el compàs previ que s’ha tocat, no el compàs previ que s’ha imprès. A l’exemple següent al Do natural de la casella de segona vegada no li cal becaire:

Es pot usar la següent solució del problema: definir una funció que canviï localment l’estil d’alteracions a `forget`:

>     forget = #(define-music-function (music) (ly:music?) #{
>       \accidentalStyle forget
>       #music
>       \accidentalStyle modern
>     #})
>     {
>       \accidentalStyle modern
>       \time 2/4
>       \repeat volta 2 {
>         c'2
>       }
>       \alternative {
>          cis'
>          \forget c'
>       }
>     }

#### Tessitura

El terme ambitus o àmbit denota el rang de notes que abasta una veu donada a una part musical. També pot denotar el marge de notes que és capaç de tocar un determinat instrument musical. Els àmbits s’imprimeixen a les parts vocals de tal manera que els intèrprets puguin determinar amb facilitat si compleixen amb les seves pròpies possibilitats.

Els àmbits es presenten al començament de la peça junt a la clau inicial. El rang s’especifica gràficament mitjançant dos caps de nota que representen a les notes inferior i superior. Sols s’imprimeixen alteracions si no formen part de l’armadura de la tonalitat.

>     \layout {
>       \context {
>         \Voice
>         \consists Ambitus_engraver
>       }
>     }

>     \relative {
>       aes' c e2
>       cis,1
>     }

#### Fragments de codi seleccionats

#### Afegir un àmbit per veu

Es pot afegir un àmbit per cada veu. En aquest cas, l’àmbit s’ha de desplaçar manualment per evitar col·lisions.

>     \new Staff <<
>       \new Voice \with {
>         \consists "Ambitus_engraver"
>       } \relative c'' {
>         \override Ambitus.X-offset = #2.0
>         \voiceOne
>         c4 a d e
>         f1
>       }
>       \new Voice \with {
>         \consists "Ambitus_engraver"
>       } \relative c' {
>         \voiceTwo
>         es4 f g as
>         b1
>       }
>     >>

#### Àmbits amb diverses veus

L’addició del gravador `Ambitus_engraver` al context de `Staff` crea un sol àmbit per pentagrama, fins i tot en el cas de pentagrames amb diverses veus.

>     \new Staff \with {
>       \consists "Ambitus_engraver"
>       }
>     <<
>       \new Voice \relative c'' {
>         \voiceOne
>         c4 a d e
>         f1
>       }
>       \new Voice \relative c' {
>         \voiceTwo
>         es4 f g as
>         b1
>       }
>     >>

#### Modificació de la separació en les indicacions de tessitura

És possible ajustar la separació predeterminada entre les notes de la indicació de tessitura i la línia que les uneix.

>     \layout {
>       \context {
>         \Voice
>         \consists "Ambitus_engraver"
>       }
>     }

>     \new Staff {
>       \time 2/4
>       % Default setting
>       c'4 g''
>     }

>     \new Staff {
>       \time 2/4
>       \override AmbitusLine.gap = #0
>       c'4 g''
>     }

>     \new Staff {
>       \time 2/4
>       \override AmbitusLine.gap = #1
>       c'4 g''
>     }

>     \new Staff {
>       \time 2/4
>       \override AmbitusLine.gap = #1.5
>       c'4 g''
>     }

#### Vegeu també

Glossri musical: ambitus.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament interno: Ambitus_engraver, Voice, Staff, Ambitus, AmbitusAccidental, AmbitusLine, AmbitusNoteHead, ambitus-interface.

#### Advertiments i problemes coneguts

No s’efectua un tractament de les possibles col·lisions en cas de diverses indicacions d’àmbit simultànies a veus diferents.

#### LilyPond — Referència de la notació v2.24.4 (branca estable).