Referència de la notació del GNU LilyPond: 1.1.1 Escriptura de notes

### 1.1.1 Escriptura de notes

A aquesta secció es descriu la manera d’introduir l’altura de les notes. Hi ha dues formes diferents de col·locar les notes a la seva octava corresponent: el mode absolut i el relatiu. A gairebé totes les ocasions, serà més pràctic el mode relatiu.

#### Escriptura d’octava absoluta

El nom d’una nota s’especifica usant les lletres minúscules de l’`a` a la `g`. Les notes els noms dels quals van des de la `c` fins la `b` s’imprimeixen a l’octava inferior al Do central.

>     {
>       \clef bass
>       c4 d e f
>       g4 a b c
>       d4 e f g
>     }

Es poden especificar d’altres octaves mitjançant una cometa simple quote (`'`) o una coma (`,`) . Cada `'` eleva l’altura en una octava; cada `,` baixa l’altura una octava.

>     {
>       \clef treble
>       c'4 e' g' c''
>       c'4 g b c'
>       \clef bass
>       c,4 e, g, c
>       c,4 g,, b,, c,
>     }

Les marques d’octava comunes es poden escriure una sola vegada sobre una nota de referència si es fa servir `\fixed` abans de la música. A les notes dins de `\fixed` sols els calen les marques d’apòstrof `'` o de coma `,` quan estan per sobre o per sota de l’octava de la nota de referència.

>     {
>       \fixed c' {
>         \clef treble
>         c4 e g c'
>         c4 g, b, c
>       }
>       \clef bass
>       \fixed c, {
>         c4 e g c'
>         c4 g, b, c
>       }
>     }

L’altura de les notes de l’expressió musical que segueix a `\fixed` no resulta afectada per un `\relative` que l’envolta, que s’estudia a continuació.

#### Vegeu també

Glossari musical: Pitch names.

Fragments de codi: Pitches.

#### Escriptura d’octava relativa

L’entrada d’octava absoluta requereix que s’especifiqui l’octava per a totes i cadascuna de les notes. En contrast amb això, el mode d’entrada d’octava relativa especifica cada octava en relació amb la nota anterior: si es canvia l’octava d’una nota això afectarà a totes les notes següents.

El mode relatiu de notes s’ha d’introduir de forma explícita usant l’ordre `\relative`:

>     \relative altura_inicial expressió_musical

En el mode relatiu, se suposa que cada nota es troba el més a prop possible de la nota anterior. Això significa que l’octava d’una nota que està dins de `expresión_musical` es calcula com segueix:

- Si no s’usa cap marca de canvi d’octava en una nota, la seva octava es calcula de forma que l’interval que formi amb la nota anterior sigui menor d’una quinta. Aquest interval es determina sense considerar les alteracions.
- Es pot afegir una marca de canvi d’octava `'` o `,` per elevar o baixar l’altura, respectivament, en una octava més en relació con l’altura calculada sense aquesta marca.
- Es poden usar diverses marques de canvi d’octava. Per exemple, `''` i `,,` alteren l’altura en dues octaves.
- L’altura de la primera nota és relativa a `altura_inicial`. `altura_inicial` s’especifica en mode d’octava absoluta. Quines opcions tenen sentit?
  `c` (Do), en qualsevol octava

    La identificació del Do central amb `c'` és quelcom força bàsica, per la qual cosa sol ser fàcil trobar octaves de `c`. Si la nostra música comença amb `gis` (un Sol sostingut) per sobre de `c'''`, hauríem d’escriure quelcom com `\relative { gis''' … }`

  una nota que està una o dues octaves de la primera nota

    Escriure `\relative { gis''' … }` fa que sigui fàcil determinar l’altura absoluta de la primera nota de dins.

  cap altura d’inici explícita

    La forma `\relative { gis''' … }` serveix com una versió més compacta de l’opció anterior: la primera nota de dins s’escriu ella mateixa en altura absoluta (això resulta ser equivalent a escollir `f` (Fa) como l’altura de referència).

  La documentació sol utilitzar aquesta última opció.

Aquí podem ver el mode relatiu en acció:

>     \relative {
>       \clef bass
>       c d e f
>       g a b c
>       d e f g
>     }

Les marques de canvi d’octava s’utilitzen per a intervals majors de la quarta:

>     \relative {
>       c'' g c f,
>       c' a, e'' c
>     }

Una sèrie de notes sense cap marca d’octava pot, malgrat tot, abastar intervals molt grans:

>     \relative {
>       c f b e
>       a d g c
>     }

Quan hi ha uns blocs `\relative` niuats dins d’altres, el bloc `\relative` més intern comença amb la seva pròpia nota de referència independentment del `\relative` exterior.

>     \relative {
>       c' d e f
>       \relative {
>         c'' d e f
>       }
>     }

`\relative` no té efecte sobre els blocs `\chordmode`.

>     \new Staff {
>       \relative c''' {
>         \chordmode { c1 }
>       }
>       \chordmode { c1 }
>     }

`\relative` no es permet dins des bloques `\chordmode`.

La música que està dins d’un bloc `\transpose` és absoluta, a no ser que s’inclogui una ordre `\relative`.

>     \relative {
>       d' e
>       \transpose f g {
>         d e
>         \relative {
>           d' e
>         }
>       }
>     }

Si l’element anterior és un acord, la primera nota de l’acord s’utilitza per determinar la primera nota del següent acord. Dins dels acords, la següent nota sempre està en relació a l’anterior.

>     \relative {
>       c'
>       <c e g>
>       <c' e g'>
>       <c, e, g''>
>     }

Com es va explicar més a dalt, l’octava de les notes es calcula solament a partir dels seus noms, sense tenir en compte cap alteració. Per tant, un Mi doble sostingut després d’un Si s’escriurà més greu. En altres paraules, es considera a la quarta doble augmentada un interval menor que la quinta doble disminuïda, independentment del número de semitons de cada un d’ells.

>     \relative {
>       c''2 fis
>       c2 ges
>       b2 eisis
>       b2 feses
>     }

#### Vegeu també

Glossari musical: fifth, interval, Pitch names.

Referència de la notació: Comprovació d’octava.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament intern: RelativeOctaveMusic.

#### Alteracions accidentals

Nota: Les alteracions accidentals i les armadures són una freqüent causa de confusió per als nous usuaris. Al LilyPond, els noms de les notes específiques les altures; l’armadura i la clau determinen de quin forma es presenten aquestes altures. Una nota sense alteració com `c` significa ‘Do natural’, i sí que l’afecten l’armadura ni la clau. Per veure més informació, consulteu Alteracions accidentals i armadures.

S’escriu una nota sostinguda afegint `is` al nom de la nota, i un bemoll afegint `es`. Com és d’esperar, un doble sostingut i un doble bemoll s’obté afegint `isis` o `eses`. Aquesta sintaxi deriva dels noms de les notes en holandès. Per utilitzar altres noms per a les alteracions, consulteu Noms de les notes en altres llengües.

>     \relative c'' { ais1 aes aisis aeses }

Una nota natural s’introdueix com el nom de la nota, sense més; no cal cap sufix. S’imprimeix un símbol de becaire si cal per cancel·lar l’efecte d’una alteració o armadura anterior.

>     \relative c'' { a4 aes a2 }

Es poden escriure mig bemolls i els mig sostinguts; a continuació presentem una sèrie de DOs cada com més aguts:

>     \relative c'' { ceseh1 ces ceh c cih cis cisih }

Normalment les alteracions accidentals s’imprimeixen automàticament, però també pot imprimir-les manualment. Una alteració recordatòria es pot forçar afegint un signe de admiració `!` després de l’altura de la nota. Es pot obtenir una alteració de precaució (o sigui, una alteració entre parèntesi) afegint el signe de interrogació `?` després del nom de la nota.

>     \relative c'' { cis cis cis! cis? c c c! c? }

Les alteracions sobre notes unides per lligadura sols s’imprimeixen al començament d’un sistema:

>     \relative c'' {
>       cis1~ 1~
>       \break
>       cis
>     }

#### Fragments de codi seleccionats

#### Ocultar les alteracions sobre notes lligades al principi d’un sistema nou

Aquí es mostra la manera d’ocultar les alteracions de les notes lligades al començament d’uns sistema nou.

>     \relative c'' {
>       \override Accidental.hide-tied-accidental-after-break = ##t
>       cis1~ cis~
>       \break
>       cis
>     }

#### Evitar que s’afegeixen becaires addicionals automàticament

Segons les regles tradicionals de composició tipogràfica, s’imprimeix un becaire abans d’un sostingut o un bemoll quan s’ha de cancel·lar un doble sostingut o un doble bemoll anterior en la mateixa nota. Per modificar aquest comportament a la pràctica actual establiu el valor de la propietat `extraNatural` a `##f` (fals) dins del context de `Staff`.

>     \relative c'' {
>       aeses4 aes ais a
>       \set Staff.extraNatural = ##f
>       aeses4 aes ais a
>     }

#### Vegeu també

Glossari musical: sharp, flat, double sharp, double flat, Pitch names, quarter tone.

Manual d’aprenentatge: Alteracions accidentals i armadures.

Referència de la notació: Alteracions accidentals automàtiques, Alteracions d’anotació (musica ficta), Noms de les notes en altres llengües.

Fragments de codi: Pitches.

Referència de funcionament intern: Accidental_engraver, Accidental, AccidentalCautionary, accidental-interface.

#### Advertiments i problemes coneguts

No hi ha estàndards reconeguts àmpliament per denotar els bemolls de tres quarts, de manera que els símbols del LilyPond no s’ajusten a cap estàndard.

#### Noms de les notes en altres llengües

Hi ha conjunts predefinits de noms de notes i les seves alteracions per a algunes llengües a part de l’anglès. La selecció de la llengua dels noms de les notes se sol fer al principi del fitxer: l’exemple següent està escrit utilitzant els noms italians de les notes:

>     \language "italiano"

>     \relative {
>       do' re mi sib
>     }

Les llengües disponibles i els noms de les notes que defineixen són els següents:

> Llengua | Nom de les notes
> --- | ---
> `nederlands` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `bes` `b`
> `català` o `catalan` | `do` `re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`
> `deutsch` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `b` `h`
> `english` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `bf`/`b-flat` `b`
> `español` o `espanol` | `do` `re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`
> `français` | `do` `ré`/`re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`
> `italiano` | `do` `re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`
> `norsk` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `b` `h`
> `português` o `portugues` | `do` `re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`
> `suomi` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `b` `h`
> `svenska` | `c` `d` `e` `f` `g` `a` `b` `h`
> `vlaams` | `do` `re` `mi` `fa` `sol` `la` `sib` `si`

A més dels noms de les notes, els sufixos de les alteracions poden també variar depenent de la llengua:

> Llengua | sostingut | bemoll | doble sostingut | doble bemoll
> --- | --- | --- | --- | ---
> `nederlands` | `is` | `es` | `isis` | `eses`
> `català` o `catalan` | `d`/`s` | `b` | `dd`/`ss` | `bb`
> `deutsch` | `is` | `es` | `isis` | `eses`
> `english` | `s`/`-sharp` | `f`/`-flat` | `ss`/`x`/`-sharpsharp` | `ff`/`-flatflat`
> `español` o `espanol` | `s` | `b` | `ss`/`x` | `bb`
> `français` | `d` | `b` | `dd`/`x` | `bb`
> `italiano` | `d` | `b` | `dd` | `bb`
> `norsk` | `iss`/`is` | `ess`/`es` | `ississ`/`isis` | `essess`/`eses`
> `português` o `portugues` | `s` | `b` | `ss` | `bb`
> `suomi` | `is` | `es` | `isis` | `eses`
> `svenska` | `iss` | `ess` | `ississ` | `essess`
> `vlaams` | `k` | `b` | `kk` | `bb`

A l’holandès, `aes` es contrau com `as`, però les dues formes s’accepten al LilyPond. De forma semblant, s’accepten tant `es` com `ees`. Això s’aplica també a `aeses` / `ases` i a `eeses` / `eses`. A vegades es defineixen sols aquest noms abreujats als fitxers de llengua corresponents.

>     \relative c'' { a2 as e es a ases e eses }

Algunes músiques utilitzen microtons les alteracions dels quals són fraccions d’un sostingut o bemoll ‘normals’. La taula següent relaciona els noms de les notes per a les alteracions d’un quart de to en diferents llengües; aquí, els prefixos semi- i sesqui- respectivament signifiquen ‘mig’ i ‘u i mig’. Les llengües que no apareixen a aquesta taula no aporten encara noms especials per a les notes.

> Llengua | semi-sostingut | semi-bemoll | sesqui-sostingut | sesqui-bemoll
> --- | --- | --- | --- | ---
> `nederlands` | `ih` | `eh` | `isih` | `eseh`
> `català` o `catalan` | `qd`/`qs` | `qb` | `tqd`/`tqs` | `tqb`
> `deutsch` | `ih` | `eh` | `isih` | `eseh`
> `english` | `qs` | `qf` | `tqs` | `tqf`
> `español` o `espanol` | `cs` | `cb` | `tcs` | `tcb`
> `français` | `sd` | `sb` | `dsd` | `bsb`
> `italiano` | `sd` | `sb` | `dsd` | `bsb`
> `norsk` | `ih` | `eh` | `issih`/`isih` | `esseh`/`eseh`
> `português` o `portugues` | `sqt` | `bqt` | `stqt` | `btqt`
> `suomi` | `ih` | `eh` | `isih` | `eseh`
> `svenska` | `ih` | `eh` | `issih` | `esseh`
> `vlaams` | `hk` | `hb` | `khk` | `bhb`

Gairebé totes les llengües presentades aquí estan associades comunament amb la música clàssica occidental, també coneguda com Període de la pràctica comuna. Malgrat això, també estan contemplades les altures i els sistemes d’afinació alternatius: vegeu Notació comuna per a músiques no occidentals.

#### Vegeu també

Glossari musical: Pitch names, Common Practice Period.

Referència de la notació: Notació comuna per a músiques no occidentals.

Fitxers instal·lats: ‘`scm/define-note-names.scm`’.

Fragments de codi: Pitches.

#### LilyPond — Referència de la notació v2.24.4 (branca estable).